Deltakere,+kvinner,+ære+og+heltestatus

**Deltakere**
tocI motsetning til dagens olympiske leker der flere land deltar, var deltakerne i antikkens olympiske leker avgrenset til en bestemt sosial gruppe, nærmere bestemt frie greske borgere. Dette innebar at utøverne kun fikk delta dersom de var menn og ikke var slaver eller barbarer. En barbar var en som ikke hadde gresk som morsmål. Noen unntak måtte de derimot gjøre når det gjaldt mektige erobrere. Hvis de hadde nektet en stor romersk keiser adgang til lekene, ville de ha mottatt en enveisbillett til krig.

Til å begynne med var ikke deltakerne profesjonelle av noe slag. De fleste kom fra rike familier ettersom de beste trenerne kostet mye penger, i tillegg var det gunstig å være rik for å kunne ha råd til å bruke tid på å trene til lekene. Tid var penger, og ikke alle hadde muligheten og råd til å bruke tid på trening fremfor å tjene penger til familien og livets opphold. En annen gruppe mennesker som også gjerne deltok på lekene var soldater/krigere. Konkurransene hadde mange fellestrekk med krigføring, og utfordringene de møtte i kampene. Ettersom tiden gikk, spesialiserte flere utøvere seg inn på visse konkurranseformer under lekene.

Utøverne hadde et veldig godt forhold til menneskekroppen og trente ofte for å holde kroppen i form og klar til krigstjeneste. I tillegg idealiserte grekerne menneskekroppen, kroppslig styrke og brutalt mot - faktorer som ble avgjørende for den harde treningen og viktigheten ved å bli best. De fleste greske bystater hadde minst et «gymnasium», et treningsanlegg med løpebane, basseng, park og hall. Her trente atletene og unggutter fikk undervisning. Det var trening for både kropp og sinn og fysisk trening. Gramatikk, lesing, musikk og matematikk var også en del av undervisning. Hvert gymnasium valgte ut de beste utøverne til å delta i de olympiske lekene. De utvalgte hadde fremdeles flere måneders trening å gjennomgå.

Etter atletene hadde avlagt den hellige eden og datoen for lekene ble offentliggjort reiste trenere og atletene til Olympia. Se også mer om dette under "Lekenes opprinnelse". Reisen kunne være lang og vanskelig, og når de ankom Elis, en by nær Olympia, gjensto det en måneds trening ved byens gymnasium. Dette var det siste steget for kvalifiseringen til lekene. I Olympia måtte de avlegge en ny ed der de lovet å delta i konkurransen på en ærefull måte og adlyde reglene.

Øvelsene under lekene og trening ble utført uten klær. (Derav //gymnasium// som stammer fra det greske ordet //gymnos//, som betyr naken.) Den nakne kroppen, formet av trening, symboliserer balanse og harmoni mellom kropp og sinn, og reflekterer den indre skjønnheten. Treningen bidro til å opprettholde denne harmonien. Nakenheten gjorde at deltakerne også kunne ære gudene uten å skjule seg bak noe. Nakne idrettsmenn var ofte brukt som modeller for skulptører og kunstnere, som fikk inspirasjon til arbeidet sitt gjennom atletene og deres bevegelser. Som forberedelser til trening og for å ta vare på kroppen sin smurte utøverne seg inn med oliven olje og senere med fin sand. Dette skulle regulerer kroppstemperaturen og beskytte mot solen og slag fra stokken som treneren brukte hvis prestasjonene uteble. Etter lekene skrapte utøveren svetten, oljen og sanden av kroppen før han vasket seg selv med vann.

Kjente atleter
__Milos fra Kroton__ Bystaten Kroton ligger på Italias sydkyst og var en av bystatene som brukte store deler av statsinntektene sine på å skape idrettslig suksess. Dette sier noe om hvor mye en olympisk seier betydde for byene. Utøvere fra denne staten dominerte fra 588 – 484 f.Kr. En av Krotons stjerner var Milos. Han drev med bryting og av ubeseiret i kampsport fra 532 – 512 f.Kr.

Milos var en tilhenger av høyproteindietter og det ble sagt at han pleide å spise 10kg kjøtt, 10kg brød for deretter å skylle det ned med 8 liter vin. I tillegg hadde han gått en runde rundt stadion med en 4 årig okse på skuldrene, før han slaktet og spiste den opp alene på en dag.

__Løpere fra Kroton__ I en periode på litt over hundre år vant løperne fra Kroton 12 av 27 stadionløp. Ett år ble de syv første plassene kapret av løpere fra bystaten. Etter den idrettslige suksessperioden var over, forsvant seierne og seiersherrene ettersom de ble kjøpt opp av andre stater.

Atlytos var en slik seiersherre. Han vant både stadionløpet og diaulos for Kroton i 488 og 484 f.Kr. i 480 gjentok han bragden men riktignok for en bystaten Syrakus på Sicilia. Dette skapte store reaksjoner i Kroton der de rev ned statuene av han, og gjorde huset hans om til et fengsel.

__Theganes fra Thassos__ Theganes var en utøver som i 480 f.Kr vant en tittel i boksing, og i 476 f.Kr ble seierherre i pankration. Det har blitt hevdet at han totalt hadde 1400 seiere i løpet av karieren. Etter hans død ble det reist en statue av han i hjembyen som et symbol på heltestatus. En myte rundt denne statuen sier at en av Theganes sine fiender prøvde å gjøre hærverk på statuen, men at den falt over han i det han utførte ugjerningen og drepte han. Statuen ble kastet i sjøen og byen ble rammet av en sultkatastrofe til statuen ble gjenreist.

**Kvinnenes rolle**
Lekenes utøvere var som sagt begrenset til menn og den eneste måten for en kvinne å delta, var å bidra med hester i ridekonkurransene. I 396 f.Kr og i 392 f.Kr. vant hestene til prinsesse Kyniska fra Sparta fire-hesters-løpet.

Deltakerne fra Sparta presterte veldig bra i perioden 720-576 f.Kr og tok 56 av 71 kjente seiere. Dette kan ha sammenheng med oppdragelsen unge jenter og gutter fikk fra de var små. Spartanerne mente at kvinnene burde drive like mye idrett som mennene ettersom sterke kvinner ville føde sterke barn. De unge jomfruene ble utsatt for mye tøff trening for å bli kvitt feighet og svakhet, og var også nakne i idrettsparadene.

Det ble arrangert egne religiøse idrettsleker for kvinnene i god avstand fra de ordinære olympiske lekene. Disse lekene var til ære for Hera, Zevs hustru og ekteskapets gud. Lekene bestod bare av sprintøvelser og her løp jomfruer mot hverandre i tre klasser. Kvinnelekene kunne selvfølgelig ikke sammenlignes med de store lekenes prestisje, og derfor mangler det også oversikt over vinnerne og premiene kvinnene kunne vinne.

Noen mulige grunner til at kvinnene ikke fikk delta hentet fra []
 * [[image:dame.JPG width="224" height="180" align="right"]]Kvinner sto ikke like høyt i samfunnet som mennene.
 * Kvinnene fikk tilslutt egne leker
 * Mennene var nakne og det ville vært uakseptabelt om kvinnene deltok nakne i tillegg. Det kan også ha vært uakseptabelt at kvinnene skulle se på de nakne mennene og ble derfor nektet adgang.
 * Det kunne vært berøring av visse kroppsdeler.
 * Å tape for en kvinne ville vært ydmykende.

Myten om Kalipateira illustrer hvor alvorlig det var å bryte reglene som gjaldt for kvinnene. Kalipateira var en kvinne som sterkt ønsket å se de Olympiske lekene. Om dette var for å se sønnen konkurrere, eller generelt se på mennene er noe diskutert mellom forskjellige kilder. ([] og [|http://homepage.eircom.net/~mdgprimary/bsally4.htm])

Hun var hvertfall bestemt på å se konkurransen i Olympia så hun kledde seg ut som en mannlig trener. Når sønnen hennes/nevøen hennes vant ble hun så begeistret at hun hoppet over gjerdet trenerne skulle holde seg bak. I feiringen klarte hun å miste forkledningen sin og avslørte seg som kvinne!

Straffen for å ta seg ulovlig inn på stadion var å bli kastet utfor klippene utenfor byen. Kallipateira slapp derimot unna ettersom hun stammet fra en familie med historiske olympiske vinnere, der faren, sønnen og brødrene nå var olympiske seierherrer.

**Vinnere og heltestatus**
I de gamle olympiske lekene var det først og fremst æren som var viktig for utøverne. Men denne æren var det kun vinneren som mottok, andreplass eller rangeringer nedover var nemlig ikke en del av det greske systemet. Enten vant du eller så tapte du.

De materielle premiene var som nevnt ikke det viktigste, de var heller ikke mye å skryte av. I motsetning til dagens gull-, sølv- og bronsemedaljer, var det bare vinneren som fikk premie i antikken. Premien var da en krone eller krans laget av blader. Det var forskjellig type blader i kransen som ble delt ut i Olympia, Delphi, Korint og Nemea. I Olympia var kransen laget av olivenblader fra Zevs' hellige skogholt. I Delfi var kransen laget av laurbærblader. Vinneren i Korint fikk en krans av furunåler og i Nemea en av blader fra vill selleri. I tillegg fikk vinneren som regel et rødt bånd laget av ull til å ha rundt hodet.

Da OL igjen returnerte til Hellas i 2004(Athen), ble forøvrig tradisjonen ført videre og vinnerne ble tildelt en krans av olivenblader.

Senere, mot slutten av det vi kjenner som de antikke olympiske lekene, kan de materielle premiene ha blitt vesentlig bedre. Homer skriver om verdifulle priser som bronsegryter og stativer, hester, kveg, kvinner, jern og rustninger. Om dette stemmer vil spesielt det å vinne en hest være en stor ære. Det å eie en hest var eksklusivt og «reservert» de rike.

**__Ære__**
Både personlig og politisk var det viktig å gjøre det godt i idrettskonkurranser. Hederen som vinneren fikk når han vant, hadde også innbyggerne i hjembyen hans utbytte av. Det var ærverdig å være fra samme bystat som en olympisk seierherre. Vinneren fikk en varm velkomst da han kom hjem til byen, og fikk mange fordeler han kunne nyte godt av resten av livet. Vinnere hadde retten til å få reist en statue av seg, de hadde rett til å få poeter til å skrive dikt om dem, og å få innbyggerne i byen til å lage mynter med dem avbildet. Vinnere fra Athen hadde til og med rett til gratis mat resten av livet.

En av de mest ærefulle konkurransene ga også en helt annen premie. Vinneren av stadionløpet fikk Olympiaden (fireårsperioden mellom de olympiske lekene) oppkalt etter seg. Dette ga ikke bare personlig, familiær eller bystaten ære, men det førte også til at mannen ble skrevet inn i historiebøkene i mange år fremover. En vinner av stadionløpet på Olympia ville derfor aldri bli glemt.

__**Gudenes nåde**__
I gamle Hellas trodde man også på at det egentlig ikke bare var utøvernes trening og prestasjon konkurransedagen som avgjorde om man ble seierherre eller ikke. De trodde nemlig at gudene som valgte hvem som skulle vinne konkurransene. En utøver hadde dermed fått gudenes nåde i det de vant en av idrettsgrenene, en pris som stod veldig høyt i det gamle greske samfunnet. I tillegg ville også bystaten atleten (gresk ord for utøver som kjempet om priser i idrettskonkurranser) representerte ha gudene på sin side og støtte fra dem. Guden som ga nåde var guden lekene var til ære for. Dette vil si at de i Olympia og i Nemea kjempet om Zevs' annerkjennelse, i Delfi Apollons og i Korint Poseidons heder.

Utøveren var fullt klar over hva gudene hadde gjort for han. Så etter å ha vunnet en konkurranse, fulgte først feiring med familie og menn fra hjembyen og hedring av kransen, før det bar til tempelet for å takke lekenes overgud for kraften og styrken han hadde gitt utøveren under konkurransen. En seier var for utøveren en meget stor bragd, men uten gudens støtte ville han i følge troen ikke ha klart det. Seieren var derfor ikke atletens alene, men den ble delt med lekenes øverste beskytter; Zevs,Apollon eller Poseidon.

__Nike__
De antikke grekerne mente at det var gudene som bestemte å gi seieren til en utøver. Seier ble ofte representert i form av en engleaktig kvinneskikkelse, kjent som Nike, som betyr seier på gresk. Som en budbringer for gudene, fløy Nike ned til vinneren og delte ut premien i form av en krans eller et bånd.

Marmorskulptur av gudinnen Nike, funnet i Samothraketempelet i Hellas